C++ nepřináší jen "velké" vlastnosti, jakými jsou podpora objektově orientovaného programování nebo šablony. Oproti C nabízí celou řadu drobných vylepšení a některá z nich si dnes probereme.
13.2.2006 09:00 | Jan Němec | přečteno 21702×
C++ umožňuje jednořádkový komentář uvozený //.
// Tohle je komentář ve stylu C++ /* Tohle je komentář ve stylu C */
Je ovšem pravda, že komentář uvozený // umožňuje i norma C z roku 1999 a často jej tolerují i starší překladače C. C++ komentář je možné vložit do C komentáře, lze tedy psát například
/*
Tuhle funkci nepotřebujeme, ale zatím ji nebudeme mazat.
// Komentář k funkci
void funkce(void) {
// Komentář k implementaci
}
*/
Tradiční řešení ve stylu C je trochu neohrabané, neboť komentář /* */ nelze vkládat do sebe.
#if 0 Tuhle funkci nepotřebujeme, ale zatím ji nebudeme mazat. /* Komentář k funkci */ void funkce(void) { /* Komentář k implementaci */ } #endif
Hlavičkové soubory standardní knihovny jazyka C jsou v C++ dostupné buď původním způsobem tj. například
#include <stdio.h>
nebo pomocí předpony c a bez .h.
#include <cstdio>
U souborů specifických pro standardní knihovnu C++ tuto volbu nemáme, inkludují se bez předpony i bez přípony.
#include <vector>
Volání funkce na úrovni strojového kódu vyžaduje určitou režii spojenou s předáváním parametrů, adresy volajícího kódu, návratové hodnoty i s provedením skoků na adresu volané funkce a zpět. V případě velmi jednoduchých funkcí typu sečti dvě čísla je tato režie větší než doba strávená vykonáním těla funkce. V C se považuje za standardní řešení makro, které se na textové úrovni rozvine v místě volání. C++ nabízí navíc klíčové slovo inline, kterým doporučujeme překladači, aby na úrovni přeloženého kódu funkci v místech volání rozvinul, podobně jako makro na úrovni kódu zdrojového. Funkce potom bude součástí volajícího kódu, existovat tedy bude v tolika instancích, kolikrát je volána.
inline int plus(int x, int y) { return x + y; }
Je zřejmé, že přílišnou duplikací kódu (ať už pomocí inline funkcí, maker nebo dokonce prostého kopírování na úrovni zdrojového kódu) můžeme výsledný program naopak zpomalit. Z hlediska keše na úrovni procesoru je výhodnější malé výkonné jádro programu a to může být důležitější než ušetření režie při volání funkce.
V C++ je možné zpřístupnit překrytý globální identifikátor pomocí čtyřtečky.
#include <stdio.h> const char *s = "globální řetězec"; int main(void) { const char *s = "lokální řetězec"; printf("V C++ je přístupný %s i %s.\n", s, ::s); return 0; }
Při procedurálním programování ve stylu C v dobře navrženém programu podobné překrytí globálního identifikátoru není příliš pravděpodobné, ale při použití objektově orientovaného programování podobný konflikt hrozí častěji. Je zcela přirozené definovat třeba třídu Socket s metodou listen, která přes čtyřtečku může zavolat překrytou knihovní funkci listen. Později si ukážeme, že čtyřtečka v C++ zapadá do obecnější koncepce prostorů identifikátorů.
Ternární operátor ?: vrací v C++ l-hodnotu, pokud je jeho druhý i třetí parametr l-hodnota.
(polozka < 0 ? maDati : dal) += polozka;
V C tomu tak není, a tak je třeba rozepsat kód do čitelnější podoby s if a else.
if (polozka < 0) maDati += polozka; else dal += polozka;
V C++ je možné definovat lokální proměnnou kdekoli v bloku, nikoli jen na jeho začátku. Běžně se toho využívá a proměnná se často definuje až v místě prvního použití. Definice ovšem nesmí být přeskočena pomocí break nebo goto, pokud zároveň nepřeskočíme celý blok, v němž je proměnná definována.
void funkce1(void) { int i; i = 1; // V C++ OK int j; } void funkce2(void) { // chyba, přeskočení definice goto konec; int j; konec:; } void funkce3(void) { // OK, přeskočení celého bloku goto konec; { int j; } konec:; }
Je zajímavé, že g++ bez problémů přeloží i test funkce2 (že by chyba?), ale stačí místo typu int použít třeba std::string (#include <string>) a překlad skončí takhle:
c.cpp: In function 'void funkce2()': c.cpp:17: error: jump to label 'konec' c.cpp:15: error: from here c.cpp:16: error: crosses initialization of 'std::string j'
Proměnnou lze dokonce definovat i v řídících strukturách if, switch, for a while. V tom případě má platnost pouze v následujícím bloku nebo příkazu.
for (int i = 0; i < 10; i++) { printf("%i\n", i); } // Tady už i není definované
Známou chybou starší, ale dosud používané verze MS Visual C++ 6.0 je prodloužení platnosti proměnné, jako kdyby byla definována těsně před řídící strukturou. Programátorům, kterým záleží na maximální přenositelnosti kódu mezi různými překladači, bych proto doporučil podobné definice nepoužívat. V gcc funguje vše správně.
V příštím dílu se podíváme na reference a na volání funkcí s různými sadami parametrů.